z odposlechu přeložily larelay a AntS
VRAH VE MNĚ
Jmenuje se Joyce Lakelandová. Žije asi 4- 5 mil odtud na Derrick Road,
- kousek za starým domem Branchových. - Tam to znám. Je to lehká žena, Bobe?
Domnívám se, že ano, ale dělá to v úplné tichosti.
Nepřijímá žádné dělníky, ani jim podobné. Popravdě,
kdyby na mě netlačili naši kazatelíčci, vůbec by mi nevadila.
A co jí mám teda říct? Aby si dala na chvilku pauzu nebo...
Já ti nevím. Prostě běž za ní, udělej si o ní úsudek a rozhodni se.
Vím, že dokážeš být laskavý a příjemný. Tak se tam vydej
- a dej na svůj dojem. - Dobře tedy. Díky, Bobe.
Dobré ráno, paní Potterová. Dobré ráno, madam.
Problémem vyrůstání na malém městě je, že si lidé myslí, že vás znají.
Narodil jsem se tu, před 29 lety.
Central City bylo dost malé na to, aby byl můj otec jediným lékařem ve městě.
Potom nastal rozmach a město se rozrostlo tak, že bylo hodné svého jména.
Úřad šerifa bez problémů zastřešoval policii ve městě, ale i okrese.
Nejen podle našeho mínění jsme odváděli kus dobré práce.
Byli jsme tak trochu staromódní.
Všechno, co nosilo sukně jsme oslovovali: "Ano, madam - Ne, madam."
Když jsme přistihli muže s kalhotami u kotníků, omluvili jsme se mu,
ačkoli jsme ho potom museli zatknout.
Tady jste buď mužem a gentlemanem, nebo absolutně nikým.
A Bůh vám pomáhej, když jím nejste.
Ano?
- Promiňte, madam, já... - Pojď dál.
Běž do pokoje. Potřebuju se umýt.
Co s ní děláš?
Úřad šerifa, madam. Co s ní děláte vy?
Mám povolení.
Jsi spokojený, fízlíku?
Myslím, že je to v pořádku.
- Madam, jmenuju se Ford a ne fízl. - Kristepane!
Jediný slušně vypadající chlap v týhle díře a je to skautík s odznakem.
- Tak kolik? S poldama to nedělám. - To od vás není velmi zdvořilé, madam.
- Přišel jsem si popovídat. - A já jsem se ptala, co chceš.
Chci, abyste do západu slunce opustila Central City.
Jestli vás tu potom uvidím,
- zatknu vás za prostituci. - Ty všivej čubčí synu.
Neříkejte mi tak, madam.
Ty všivej čubčí synu!
Ty čubčí synu, svině, pasáku!
Pusť mě! Dej mi pokoj!
Pusť mě, ty svině!
Dej mi pokoj!
Ty svinskej čubčí synu!
Mrzí mě to.
Je mi to líto!
Neříkej, že tě to mrzí.
STAVEBNICTVÍ CONWAY Budování pro lepší budoucnost
Den na to a i den poté jsem se tam vrátil. Nemohl jsem odolat.
Bylo to jako kdyby vítr rozdmýchal uhasínající oheň.
Lou, vypadneme spolu z tohohle mizernýho města, jen ty a já.
Zbláznila ses?
Do toho...
- Chci to slyšet. - Co?
No tak, mluv!
Řekni mi, jak urozená je stará rodinka Fordových.
"My jsme Fordovi, madam,"
"ani by nás nenapadlo žít s nějakou ubohou kurvou, madam."
- Myslíš si, že jsi pro mě příliš dobrý. - Nezačínej s tím. - Je to tak.
Já se tě nevzdám... Nikdy.
Jestli si teď myslíš, že tě nejsem hodna, zařídím, aby to tak nebylo.
No tak, zlato, jsi příliš nadšená a všechno je to zbytečné.
- Mě spíš trápí peníze. - Peníze můžu sehnat.
- Ale neříkej? - Je do mě blázen, ale přitom je hloupý jako osel.
Prosím? Kdo je do tebe blázen a přitom je hloupý jako osel?
Elmer Conway.
Víš, kdo to je, že?
Elmera Conwaye znám víc než dobře. Chodili jsme spolu do třídy.
Není to zlý muž, je jen rozmazlený.
Rozmazlil ho jeho tatíček, Chester Conway.
Chester postavil polovinu Central City.
Choval se, jako by vlastnil celé město a nikdo neměl odvahu mu tvrdit opak.
Joyce byla naivní, když si myslela, že oškube starého Conwaye.
Její plány způsobily, že jsem přemýšlel, jak z toho vytěžit co nejvíc pro sebe.
- Naliju vám ještě, zlato? - Ne, musím běžet. - Dobře tedy.
Takže vy jste zástupce šerifa? Vždyť ani nenosíte zbraň.
- Ne, nenosím. - Co kdyby vás chtěl zastřelit nějaký vandrák?
No, prozradím vám tajemství.
- V Central city nemáme moc vandráků. - Dobré vědět.
Začal jsem být na lidi podrážděný. Prostě jsem si nemohl pomoct.
Myslím, že jsem si tím kompenzoval něco jiného.
- Děkuju ti, Maxi. - Nemusíš platit.
Chci ti poděkovat za to, cos udělal pro mýho Johnnieho.
- Nikdo jiný by neudělal to, co ty. - Děkuju mockrát, Maxi, vážím si toho.
Hodně jsi toho změnil.
Víš, pochopil jsem, že od života nedostaneš víc, než do něj investuješ.
- Tak to máš pravdu, Lou. - Ano... Už radši půjdu,
čeká mě hromada práce a nechci spěchat.
Práce kvapná, málo platná.
- Dobrý večer. - Dobrý večer.
Jak se máme, příteli? Jak jde život?
Mám za sebou příšerný flám
a jestli do sebe nedostanu nějaké pořádné jídlo, asi umřu přímo tady.
- Ale neříkejte? - Tak, tak. - Potřebujete něco na zahřátí, že?
Ano, cokoli! Na tom nezáleží.
- Kristepane, člověče! O co vám jde? - Au! Cigára!
- Vidíš, to je pravý šerifský odznak. - Jste šerif? Žádný problém, kamaráde.
Už jdu... Jdu.
Dávejte si pozor.
- Myslíš? - Radši si dávejte pozor.
- Zdravím tě, Lou. - Joe... - Vítej. Pojď dál.
Promiň, že jsem tě sem zavolal tak pozdě,
ale v tomhle případě je lepší diskrétnost, jsi veřejný činitel. Posaď se.
Je tam horko jako v pekle, že?
Jak ti můžu pomoct?
Podívej, Lou, rád bych si s tebou o něčem promluvil.
A vím, že jsi na to téma velmi citlivý, takže...
Co sis myslel o Mikeovi Deanovi?
Co tím myslíš? Byl to můj bratr.
Nevlastní bratr, je to tak? Tvůj otec ho adoptoval.
Otec a Deanovi byli staří přátelé...
Když Mikeovi rodiče zemřeli při chřipkové epidemii, která nás postihla,
můj otec ho adoptoval. Mamka mi zemřela, když jsem byl dítě,
a otec si myslel, že Mikeova společnost mi prospěje.
Byl jsi jediný syn a dědic a tvůj otec přivede dalšího syna. Nenaštvalo
- tě to tak trochu? - Bylo mi teprve 6 let, Mikeovi 8, takže...
Takže jsi měl Mikea rád?
- Pravého bratra bych nemiloval o nic víc. - I potom, co udělal?
- A co konkrétně? - No...
To děvče ho identifikovalo.
Bylo jí 5 let. Identifikovala by každého, koho by před ni postavili.
Takže jsi nepociťoval ani špetku hanby, když se vrátil do Central City?
Vůbec ne. Chtěl jsem, aby se vrátil. I otec.
Zatahal za nitky, které mu ještě zůstaly, aby mu sehnal tu práci.
Lou, to je všechno pochopitelné. Řeknu ti, co vím o Mikeově smrti.
Zabil se před šesti lety.
Pracoval na lešení, na Conwayově staveništi.
Podle všeho uklouzl, takže když padal,
hodil sebou dozadu, aby padal dovnitř budovy, na bednění.
Ale podlaha nebyla pořádně vyztužená,
takže prostě padal.
Až dolů do suterénu.
- Takže, co tím naznačuješ? - Poslyš, já ti řeknu, o co jde, Lou.
Conway, Chester Conway nenamontoval obložení.
Ale no tak, Joe, ne.
Tak úplně jsi to nedomyslel. Podívej...
Vím, že s Chesterem Conwayem vycházíte dobře,
ale jeho napadlo, že by se zbavil odborů, což tě rozzlobilo, že?
Úplně ti rozumím. To je přece přirozené.
Ale jestli sis myslel, že se na staveništi stala vražda,
měls to Joe říct už před šesti lety. Mám pravdu?
Mrzí mě, že jsem tě zbytečně obtěžoval, Lou.
Ale náš společný rozhovor mě potěšil.
- Můžu ti dát jeden návrh, Joe? - Jistěže.
Ty kraviny vykládej ptákům na střeše. Je to jasný?
Dobrou noc, Joe.
Lou?
Co to děláš?!
Lou...
- Amy. Co tu děláš? - Čekám na tebe.
- Nahoře. - Někdo tě mohl vidět. - Nikdo mě neviděl.
Vyplížila jsem se ven, když rodiče usnuli.
Nejsi rád?
Rozhodně jsem tě nečekal.
- Božínku, tolik nadšení! - Promiň mi to.
Odhodila jsem kvůli tobě svoje šaty, i mravnost
a ty na to řekneš, že tě to mrzí.
Takže se uvidíme v neděli u večeře?
Nemůžu, zlato. Slíbil jsem někomu laskavost a nemůžu z toho vycouvat.
Nemělo by to trvat dlouho, tak co kdybys přišla kolem desáté a počkala na mě?
Ještě jsme se nebavili o tom, proč se poslední týdny chováš tak divně.
- Rozumíme si? - Ano, rozumíme.
- Tak teda... dobrou noc. - Miluju tě.
Joyce jsem miloval. Byla doba, kdy se mi její hlas šeptem vemlouval.
Nedělej to, Lou. Ještě není pozdě to zastavit.
Ale potom jsem si vzpomněl na Chestera Conwaye a musel jsem se držet plánu.
Pojďte dál.
Zavřete za sebou.
Posaďte se.
Takže... Je na dnešek všechno zařízené?
- Všechno pěkně zametete pod koberec? - Ne, já neudělám vůbec nic.
- Udělal jsem všechno, co jsem mohl. - Podle mě to tak nenecháme, Lou.
Jestli se s ní Elmer ještě setká, nemusím vám říkat, co se stane.
Vezmete ty peníze vy sám.
- 10.000 dolarů v malých bankovkách. - To neudělám. - Vezměte si to,
a vyplaťte ji. Trochu ji ji postrašíte a vyžeňte ji z okresu.
- Pane Conwayi... - Přesně tak to uděláte. Vyplatíte ji, zastrašíte
a vyženete ji odtud. Říkal jste něco?
Slečna Lakelandová trvala na tom, aby jí peníze přinesl Elmer osobně.
- Tak zněly její podmínky. - Nechápu, co s tím má společného.
Vy nechápete něco jiného, a to, že máte pořádnou drzost.
Co jste to řekl?
Jak by podle vás vypadalo, kdyby se rozneslo, že se představitel zákona
podílel na odevzdání vyděračského úplatku?
Elmar přišel se svým problémem za mnou, já zase za vámi.
Požádal jste mě, abych se to pokusil v tichosti vyřešit
a já jsem, podle mě, udělal všechno, co jsem mohl.
Proto mi není jasné, jak po mně můžete žádat ještě něco víc.
Možná máte pravdu, chlapče.
Ale sám přece uvidíte, jak odejde, až dostane ty peníze?
Jestli do hodiny neodejde sama, vyprovodím ji sám osobně.
Hned, jak zjistím, kde Elmar je, pošlu ho k vám domů.
Dohlédněte, aby to pochopil, rozumíme si?
Co když fotřík nikdy nevychladne?
Počkej, já jsem to pochopil tak, že máš jistotu, že otec dostal rozum.
- Jestli jsem se mýlil, radši řeknu slečně Lakelandové... - Ne! To nedělej, Lou.
Proč to neuděláš? Proč si nekoupíš nějaký podnik?
Můžete s Joyce spolu odejít, až se všechno ustálí, ozvi se otci a...
Uvidí, jaký setsakra rozumný krok jsi udělal.
Tak tím si nejsem jistý.
No nebudu tě nutit, ale už jsem kvůli vašemu novému začátku riskoval až až.
Já vím, že ano. Ale proč jsi to pro mě a pro ni vlastně udělal, Lou?
Doufal jsem, že uděláš na oplátku něco ty pro mě.
Z těch 10.000 ti můžu nějaký ten podíl dát.
Ale prosím tě. Když sám nemáš peníze, prachy tvého otce bych nechtěl.
Mám hromadu svých peněz. Prosím tě...
- Kašlat na to, tady máš. - Jsi si jistý? Vážím si toho, Elmere.
To já si toho vážím. Takže dnes večer přijdeš, že?
- V deset? - V deset. - Slyšel jsi tuhle píseň? Černý...
Žlutý...
a červený!
Ano, to je skvělá píseň!
- Lou! - Ahoj, zlato. - Ahoj!
Co tu děláš?
Chester chtěl, abych přišel a držel Elmera za ručičku.
Přijde až za hodinu, takže...
Miluju tě, miluju tě!
Za dva týdny se uvidíme, že jo Lou?
Přijedeš za mnou?
Tak jsme se přece dohodli.
Slibuješ?
Lou?
Myslíš, že bude Elmer dělat nějaké potíže?
Nechápu, proč by měl.
Co udělá? Půjde se vybrečet tatínkovi?
Prostě mu řeknu, že sis to rozmyslela.
Já ti nevím... Všechno mi to přijde hrozně komplikované.
No...
Zlato, přiznávám, je to trochu komplikované.
Vzpomínáš si na mého nevlastního bratra, který zemřel?
Chester Conway
- zajistil, aby se zabil. - To je příšerné, Lou!
Ano...
Nemůžeš přece Elmerovi ublížit. To nemůžeš, zlato!
Prosím! Já ti to nedovolím!
Nechytí mě, zlato.
Dokonce mě nebudou ani podezřívat. Budou si myslet,
že se zase ožral, jako obvykle,
a že jste se vy dva pohádali
a vzájemně se zabili.
Ale to přece nedává smysl. Jak bych mohla být mrtvá?
Přestaň! Musím cestovat.
Zlato, ty nikam nejedeš. Chápeš?
Lou?
Vydrž... Už je skoro konec.
Proč? Proč?
Promiň mi to, zlato.
Mrzí mě to.
Miluju tě!
Vydrž!
Miluju tě!
Slyšíš mě?
Slyšíš mě, zlato?
Mrzí mě to.
Je mi to strašně líto!
Miluju tě! Sbohem!
Všechno bude dobré... Dobře?
Zdravím tě, Lou, starý kamaráde! Přišels mě hlídat, co?
- Přinesl jsi peníze? - Jako co to vypadá?
- Kde je Joyce? - U sebe v ložnici. Tak běž dovnitř.
Vsadím se, že je tam s roztáhnutýma nohama a čeká na tebe.
Ale, ale, takhle bys neměl mluvit. Víš přece, že se budeme brát.
Panebože! Zlato!
Zlato! Panebože!
Kdo to udělal, Lou?
- Byla to sebevražda, - To nedává žádný smysl!
Ale jistěže dává. Jsi moc blbej na to, abys to pochopil.
Je mi to hrozné líto, zlato.
Ale cítím se jako slaboch, že mi to je líto.
Vím, že ses bála. Bylo to tak trochu překvapení. Mrzí mě to.
Doprdele!
- K čertu, Lou! - Bože!
- Chcete se zabít, pro kristovy rány? - Mrzí mě to, pane...
- Odstavil jsem to tamhle kvůli defektu a neviděl jsem-- - Jdeme.
Nemáme čas tu jen tak postávat a žvanit.
- Ale ještě je příliš brzo! - Čerta starýho! Je čtvrt na dvanáct
a Elmer ještě není doma! Řekl, že se hned vrátí, ale nepřišel!
Pojeďte za mnou.
Nemusíš mi to opakovat!
Vím, jak velmi je to zlé!
Je mrtvý a na tom se nic nezmění!
Teď mě ale zajímá ona!
Tak to udělej! Přijeď sem nejrychleji, jak to jen půjde!
Nechci, aby zemřela. Takhle určitě ne.
Chci, aby shořela v pekle!
Okamžitě sem přijeď!
Takže, Lou...
...to je všechno? Nemáš k tomu víc co dodat?
Už jsem to přece opakoval pětkrát.
Jediné, co jsem ještě neřekl je...
- že mě to nesmírně mrzí. - Na to je už pozdě.
Mrzí mě, že jsem se snažil to vydírání zvládnout na vlastní pěst.
Kéž bych přišel za tebou, Bobe. Přišel bych, kdyby se jednalo o kohokoli
- jiného a ne Chestera, který mě požádal o pomoc. - To je v pořádku.
- Vůbec se tím neužírej. - Vážím si tvého pochopení.
- Jsi v pohodě? - Ano. - Pořádně se vyspi, parťáku.
- Dobrou noc. - Dobrou noc, šéfe.
Dobrou chuť.
- Jak se máš, Maxi? - Hele, Lou... Chci se tě na něco zeptat.
Jde o Johnnieho. Vzal práci u Hubeňoura Murphyho a...
...něco jsem se o Hubeňourovi Murphym doslechl a...
- tak mě napadlo... - Jestli bych to neprověřil?
- Mohl bys? - Velmi rád.
Děkuji, vážím si toho.
Byl jsem rád, že můžu Maxovi udělat službu.
Věděl jsem, že na mě bude Amy čekat, a že bude hrozně naštvaná.
Otcové jsou velmi zvláštní.
Ti zlí dávají dětem prostor a ti nejlepší na děti dohlížejí.
Otec si myslí, že ví všechno nejlépe.
Hubeňour Murphy nemá moc dobrou pověst.
Nikdy jsme mu to autíčkaření nedokázali, ale na tvém místě...
Ano, jasně, já vím. Nedostanu se do problémů, Lou.
To zní jako slib. A já vím, že ty svoje sliby neporušíš.
- Kde jsi byl? - Mrzí mě to. - Kde jsi byl? - Promiň!
- Dnes jsem musel řešit fůru problémů. - O tom nepochybuju.
Chceš to slyšet nebo ne?
Už jsem od tebe slyšela tolik lží a výmluv, že jednu ještě snesu.
Dobře tedy. Začalo to asi tak...
...před třemi měsíci.
Bob mě požádal, abych šel prověřit jednu prostitutku.
Jak jsi mohl bejt tak blbej?
- Proč jsi to udělal? - Dělal jsem laskavost Chesterovi Conwayovi.
- Chtěl, abych pomohl Elmerovi. - Proč vždycky musíš někomu pomáhat?
- Pro mě nic takového neděláš. - Fajn, neměl jsem to dělat.
- V první řadě jsi neměl té ženě dovolit zůstat ve městě! - To jsem neměl.
- Já to prostě nechápu. - Hej...
Lou...
Lou, přestaň.
Lou... Přestaň.
- Co se děje? - Všechny ty problémy mě totálně zmohly.
Zapomeň na všechno a vnímej jen mě.
- Tak moc chci. - Pomazlím se s tebou...
Ty čubčí synu! Ty hnusná, zvrhlá svině!
Jsi špinavej! Poznám to! Cítím, že jsi s ní chrápal!
- Co to říkáš? - Chrápal jsi s ní! Hned od začátku!
- Nedotýkej se mě! - Poslouchej mě!
- Podívej se na mě! - Pusť mě, Lou! - To jsem já, zlato, Lou!
Ten samý Lou, kterého znáš celý život! No tak, otevři je.
Ty jsi ale blázínek. Proč bych to dělal?
Ty jsi to udělal.
- Vím, že ano. - Řekni mi proč? - Přestaň.
Proč bych riskoval, že ztratím děvče jako jsi ty kvůli nějaké štětce?
Tak s tím můžu jen souhlasit, Lou.
Asi můžu děkovat štěstěně, že jsem nechytla nějakou hroznou nemoc.
Hej, Amy... Pojď sem. Pojď sem!
Klidně mi nadávej, ale neříkej, že děvče, které si vezmu
spí s chlapem, který chodí za kurvama!
- Ty si mě nechceš vzít. - Ale ano, chci.
Jen nechci mít přikázáno kdy.
Sám jsem tě chtěl požádat o ruku.
Což taky právě teď dělám.
- Prosím? - Ahoj, Lou, tady Bob. - Bobe, co se děje?
Zdravím tě, Lou. Promiň, že obtěžujeme. Snad jsme tě nevyrušili.
- Měl jsi včera schůzku? - Přesně tak.
V kolik?
Něco po desáté.
Očekával jsem, že do té doby dokončím záležitost s Conwayovými.
- S kterým děvčetem? - Do toho ti nic není, k čertu!
Howarde, ty jsi u nás tak trochu nováček,
ale i tak bys měl vědět, jestli se muže na něco takového zeptat nebo ne.
Je to moje práce. Jestli měl Ford včera rande, tak...
Vždyť víš, co myslím, Forde.
Bez urážky, Howarde, ale otázky sis vyčerpal před pár hodinami.
- Tak to se mýlíš, brácho. - Brzdi, Howarde.
Pro boha živého, já to děvče znám.
Znám i její rodiče a je to jedna z nejmilejších slečen ve městě.
Nemám nejmenší pochybnost, že s ní měl Lou schůzku.
Čím víc jsem s vámi, lidi, tím méně vám rozumím.
Jdeme.
No tak, pojďte! Nestyďte se, no tak!
Vidíš tu stopu, Forde?
- Víš od čeho je? - Umím si domyslet.
- Defekt. - Takže to přiznáváš? To je...
- ...stopa po defektu. - O co tu jde, Bobe?
Vážně netuším. Ale tohle je Howardovo představení,
- tak mu radši odpověz. - Už jsem to přece řekl.
Tahle stopa je od defektu, ano, pane.
Pojď se podívat, jakou stopu zanechala tvoje pneumatika.
Tak a jsme tady. Pneumatika, která zanechala tuhle stopu nebyla píchlá.
- Nikdy jsem netvrdil, že jsem měl defekt, když jsem odbočil z hlavní. - Počkej...
Věděl jsem, že mi utíká vzduch protože auto se začalo kolíbat.
Odstavil jsem to dřív, než se mohla celá pneumatika vyfouknout.
Doufám, chlapci, že jste nezničili dobrou pneumatiku pro nic za nic.
Krucifix, Howarde, jestli tohle není ta nejpodivnější situace...
To, že mi prošla tahle hloupá chyba bylo hotové požehnání.
Když všechno jde tak, jak si člověk představuje, ztrácí na ostražitosti.
Jsi nervózní, Lou?
Ne, jen...
- mě přemohl hlad. - Ano! Také bych neodmítl něco do žaludku.
Kdyby měla Joyce zemřít, už by byla mrtvá.
Jakmile se věci trochu uklidní, dám výpověď,
prodám dům a jednou provždy odjedu ze Central City.
Přesně tohle jsem potřeboval.
- Ještě pořád je v kómatu? - Ano.
- Děkuji. - Přinesu vám ještě něco? - Ne, děkuji. - Dobrou chuť.
Conway ji chce převézt letadlem do Forth Worth.
Tvrdí, že tady se jí nedostane potřebné lékařské péče.
Ano, možná pojedu i já. Co ty na to, Lou?
Chtěl by ses trošku proletět do Fort Worth?
- Ještě nikdy jsem neletěl. - Zadržte...
Nebyla ještě ani zaevidovaná, a nemluvě o obžalobě.
Conway se tě neptal,
jestli ji tam můžeš vzít, on ti to přikázal.
Řekl v kolik?
V půl jedné.
Tak to máme dost času se jít připravit a sbalit, že Lou?
- Ano. - Ty vajíčka ti nechutnají?
Radši je sněz, než ti vystydnou.
- Přestaň, musím cestovat. - Nikam nejedeš. - Chci ji vidět shořet!
Poprvé v letadle a ty celou cestu prospíš?
Nepospíchejte tak!
- Šerife? - Ano? - Jeďte v sanitce.
Lou? Pojďte, pojedete se mnou v autě.
Dobře tedy.
Nelíbilo se vám to, že?
Způsob, jakým jsem se bavil se starým Bobem Maplesem.
Ale já mám jistou pověst. Nemíním
dovolit, aby se mi něčí jemnocit pletl do cesty.
Jestli přežije operaci, dnes večer bude schopna promluvit.
Chci, abyste byl u toho, až se probere z anestézie.
- A co Bob? - Bob Maples je příliš starý na to, aby stál na nohou.
Ubytujte se v mém apartmá. Až vám zavolám, přijdete.
Odvezte mě do nemocnice.
Conway si o sobě myslel, že je velký šéf.
Akorát, že jeho syna zavraždila kurva, do které se zamiloval.
A s tím se nebude nikdy schopen smířit. Bude ho to neustále sžírat.
A já setsakra doufám, že to tak bude.
Poprvé jsem byl pryč ze Západního Texasu. Na památky jsem ale neměl chuť.
Místo toho jsem zůstal zalezlý v hotelu.
Měl jsem pocit, jako kdyby se proti mně všichni spikli.
Když jsem byl dítě, vykonal jsem něco ohavného.
Každý den jsem v tom měl vymáchaný čumák,
jako nevychovaný pes až do té doby, dokud nezačne kadit tam, kam má.
- Zdravíčko, Lou. - Ahoj, Bobe.
To je teda palác.
Bobe, chci, abys věděl, že mě hrozně mrzí to, co se stalo na letišti.
Ani za mák se mi to nelíbilo a řekl jsem to i Conwayovi.
Stalo se něco v nemocnici?
Je mrtvá, Lou.
Neprobrala se z narkózy.
Takže to je konec?
Hej, Lou! Kde jsi, chlapče?
Lou! Co tu děláš? Proč tu sedíš?
Měl jsem chuť si zapálit.
Můžeš přece kouřit i v pokoji. No tak, pojď!
Skvělý chlast.
Vím, kdo jsi, Lou. Vím, co jsi zač.
Znám tě až do morku kosti.
Znám tě od tý doby, co jsi tahal kačera po zahradě
a nikdy jsi neudělal nic zlého.
Možná už na to nestačím.
Možná jsem už na tuhle habaďuru příliš starý.
- Co kdyby sis na chvíli lehl, Bobe? - Chceš se vytratit, že?
Nalij si skleničku na pana Conwaye a vychutnej si ho.
Kdy jede nejbližší vlak do Central City?
Tak se podíváme... Dnes večer v sedm.
- V pořádku, může být. - Dobře. - Dva pasažéři.
Bob! Vyléváš si drink.
Jsem unavený jako kráva po celodenním běhání po pastvině.
Proč musís vždycky kňourat jako kočka nad rozlitým mlékem?
Já vím něco, co tebe ani nenapadlo.
A copak?
Pod svícnem
je vždy největší tma.
- To se mýlíš, Bobe. - Ale kdepak, Lou. To ty se mýlíš.
Pod svícnem je vždy největší tma.
- Můžu jít dál, Lou? - Jistěže, pane Rothmane.
Krásný dům.
Vskutku nádherný.
- Dáš si kávu? - Ne, děkuju.
A co třeba vajíčko?
Ne, děkuju.
Jsou ty diskrétní články v novinách pravda?
Elmer se ji snažil ubít k smrti, ale ona na něj vystřelila?
Vypadá to tak.
Jak by mohlo děvče s rozmláceným obličejem, zlomeným krkem
trefit plný zásah do chlapa,
i když do tak velkého vepře jako byl Elmer Conway.
Střílela na něj,
- zatímco ji mlátil. - Co jsem slyšel, tak ona stále žila, poté co zemřel,
a jedna, či dvě kulky, které do něj napálila, by stačily,
aby padl k zemi.
Víš, je to celkem trefný článek, Lou,
dá se mu bez výhrad věřit.
Nevím, kde bereš tu drzost mě vyslýchat.
Vím, že jsi byl naštvaný na Conwaye, beru na sebe část zodpovědnosti.
Já jsem tě proti němu poštval.
Já jen nechci, aby vyšlo najevo něco, co vrhne na odbory špatné světlo.
No teda, bože. Dokud jsi to neřekl, ani mě to nenapadlo.
Dobře to rozhodně nevypadá.
Mimochodem, jaký je aktuální stav?
Jedna či dvě mrtvoly?
Je mrtvá.
No, nemají žádné důkazy.
Ale zase, kdyby věděli to, co vím já,
- o tom, že jsi měl motiv - Motiv?
K vraždě Joyce Lakelandové? Proč bych to dělal?
Prostě jen zapadala do skládanky.
Nemůžu ti říct, co se stalo, protože jsem tam nebyl.
Ale jedno vím, že i u vraždy existují náhody, tak jako ve všem jiném.
Ženě někdo vystřelí mozek a ona se ještě doplazí 5 mil.
Muže oběsí, otráví, rozsekají a on si prostě žije dál.
Netuším, jak je to možné, ale vím, že se to děje, stejně jako ty.
Asi ano, Lou. Asi ano.
Lou, ať už je to jakkoli zvrácené,
ty prostě nezapadáš do profilu vraha.
No... Co jen na to říct?
O co tam vlastně šlo?
Ty peníze měly být úplatek.
Conway chtěl podplatit Joyce, aby dala Elmerovi pokoj.
- Takže Elmer chtěl utéct s kurvou. - Přesně tak.
Kéž by mě to napadlo mě, Lou.
Prostě si vůle Boží našla svoji cestu.
Dávej si pozor, co říkáš, Lou.
Nech si ty kraviny pro ptáky na střeše.
Jasný?
Chceš boxovat?
Teď už boxuješ doopravdy. Jako muž.
Tvrdě mě uhoď.
Chceš být velký kluk? Podívej, co tvůj táta udělal.
Chceš to udělat taky?
To je dobré. Jsem ráda, když mi ubližuješ.
- Tady Lou Ford. - Howard, Lou.
Mám nějaké novinky ohledně té Conwayovic vraždy.
- Jo? - Chytili ho.
- Cože? - Máme ho. Asi ho znáš.
- Kdo je to? - Johnnie Pappas.
- Jo.
Přijď do budovy soudu, ptá se po tobě.
Maž mu med kolem pusy, Lou.
- Ale kdo jsem, abych ti říkal, co máš dělat. - No, ještě jsi mi nic neřekl.
Nic z toho nedává smysl. Vím, že je Johnny divočejší,
ale není to vrah.
Elmer Conway vzal do domu té šlapky 10000 dolarů.
Když jsme to spočítali, chybělo 500 dolarů.
- Vážně? - Víš, byly to označené bankovky.
Fotr tak upozornil místní banky, kdyby se ve městě zdržela po vyplacení peněz.
Mohl ji obvinit z vydírání.
- Tenhle Conway... Nic mu neujde! - Mně zjevně něco ušlo.
- No tak, Lou, nemáš proč, se tak cítit. - Dobře, kašli na to.
Johnnie něco z těch peněz utratil?
Dvacku. Včera ji rozměnil v drogérii.
Před pár hodinami jsme ji k němu vystopovali.
Mohl si ji od někoho vzít a zaplatit s ní,
ale k tomu se nepřiznal.
A tady máme překvapení:
Zhruba od 9 do 11 hodiny večer se neví, co dělal.
My to nevíme a nám to prostě neřekne.
Vím, jak se cítíš. Je to mladý kluk a ty ho znáš.
Ale pomysli na to, jak se cítila ta ubohá žena, když ji mlátil.
Viděl jsi její obličej. Dušené maso, hamburger.
Pro Kristovy rány.
Promiň mi to, ale taková je pravda.
Tak dobře.
Med kolem pusy, Lou.
- Pusťte mě odsud! - Je úplně vzadu.
- Chcete, abych tu počkal? - Ne, budu v pohodě.
- Ahoj, Lou. - Jak se vede, Johnnie?
- Věděl jsem, že přijdeš. Poslal jsem pro tebe. - Všechno bude dobrý.
Jasně. Máš cigaretu, Lou?
- Ti zmetci mi všechny vzali. - Dělají jen svou práci, chlapče.
Vezmi si doutník. Dám si jeden s tebou.
Nevím, jak to tu můžeš vydržet. Šílím z toho.
Každý by z toho zešílel.
O to jde.
Kdy už budu moct odejít?
Brzo.
Neřekl jsi jim, že ta dvacka byla ode mě, že ne?
Ne. Za koho mě máš?
Vím, že toho moc nevyděláš.
Někdo ti mohl podstrčit menší dýško... Nic neřeknu,
abys věděl.
Já úplatky neberu, Johnnie.
Kdo mluvil o úplatcích? Ty jsi je právě zmínil.
Jen jsem nechtěl, aby to na tebe vybalili nepřipravenýho. Dokud nepřijdeš,
- nevzpomeneš si... kde jsi je našel. - Kéž bys to neudělal.
Rozumíš?
To jsi neudělal dobře.
Mně jsou ti lidi ukradení. Ty jsi můj přítel.
Sedím na dvou židlích.
Takhle už sedím dlouho...
...a už s tím nejde nic dělat.
Nemůžu se pohnout, nemůžu vstát.
Můžu jen čekat na to, než se roztrhnu na dvě části.
Přímo uprostřed.
Chápeš to?
Zabil jsem.
Zabil jsem je oba.
- Ale měl jsi k tomu dobrý důvod, Lou. - Důvod jsem měl.
Určitě si to zasloužili.
Nikdo si to nezaslouží.
Proto to nikdo nečeká.
- Dělal ti problémy, Lou? - Vůbec ne.
- Promiň. - To nevadí.
Kde jsi byl?
- Haló? - Lou, tady Hendricks.
Co se děje, Howarde? Je pozdě.
Johnnie Pappas... Opravdu jsi ho vyděsil.
Podepsal přiznání, je to tak?
Víc než to, oběsil se.
Díky za zavolání, Howarde. Vážím si toho.
O co šlo?
Johnnie Pappas se oběsil.
To snad ne.
Zlato, to je mi moc líto.
Po Johnnieho smrti se něco změnilo. Nedokázal jsem přijít na to co,
ale měl jsem pocit, že se na mě lidi dívají jinak.
Bob Maples pořád pil.
A zdálo se, že zestárl aspoň o deset let.
A o Johnniem se nikdo nezmínil. Ale já jsem na něj stejně musel myslet.
Uvědomil jsem si, že už je to týden a pořád jsem se neozval Maxu Pappasovi.
A máme tu dnešní předpověď počasí. Všechno zůstane stejné.
Dnes bude jasno, odpoledne se ochladí.
Dnes v noci a zítra čekáme jasno a ochlazení.
Je mi líto, detektive Forde, máme zavřeno.
To nevadí. Jen jsem chtěl...
Chtěl jsem se jen stavit.
Měl jsem to v úmyslu již od té noci a
chtěl jsem vám říct, jak moc je mi to líto.
Kdybych mohl cokoliv udělat, udělal bych to, to víte.
Mrzí mě, že to tu zavíráte.
Nezavírám, proč bych měl? Jen to tu předělávám.
Přidám pár nových boxů, novou podlahu. Přesně to by si Johnnie přál.
To je hezké.
Pospěš si, Reggie.
To jsem ti udělal já?
Nevadí, když si přisednu?
Díky, věděl jsem, že ne.
Přijel ses podívat na místo činu.
Tak se tomu říká, ne?
Co chceš?
Viděl jsem, že sem jedeš, tak jsem si řekl, že si popovídáme.
Kolikrát jsi tu byl, Lou?
Kolikrát jsi si ní spal?
Nejsem ještě tak zoufalý, abych musel spát s děvkama.
Jistě. Chlap se asi bez takové prdelky obejde.
Ale co nahradí všechny ty ostatní kraviny? Kde bychom bez nich byli?
No... neseděl bych tu a neposlouchal tebe.
Fajn, přejděme k věci.
Oba víme, že Conway hledá někoho,
komu by mohl Elmerovu vraždu přišít. A já jen chci, aby to nepadlo na mě.
Proč by to dělal?
Conway nenávidí odbory. Skoro stejně jako já jeho.
Johnnie Pappas zabil Elmera. Proto se oběsil.
- Mluvil jsi s Maxem Pappasem? - Mluvil.
Kde myslíš, že vzal tolik peněz na takovou renovaci?
To není má věc.
Chester Conway mu obstarává všechen materiál a platí dělníky.
Od Pappase nikdo neviděl ani pětník.
Nepřijde ti divné, že dělá zakázku pro muže,
jehož syn mu zabil kluka?
Conway bere všechny zakázky, jaké může.
Jde mu tak polovina zisku, místo jen části za malou prácičku.
Asi jo. Byl ses podívat k Johnnieho hrobu?
Stydím se za to, ale nebyl.
Jistě. Pohřbili ho do posvěcené země.
- Víš, co to znamená, Lou? - Hádám, že to církev nepovažovala za sebevraždu.
Proč, Lou? Víš, proč?
Byl strašně mladý, tak nad ním asi přimhouřili oko.
Možná.
Možná, možná, možná.
Ještě jedna věc, Lou.
A velká věc.
V neděli večer, kdy to Elmer a ona zesnulá obyvatelka
toho domku schytali, jeden z mých...
...tesařů šel do kina do Palace.
Auto zaparkoval vzadu v 9.30.
Když se vrátil, všechny jeho pneumatiky byly pryč.
To je divný. Vůbec jsem o tom neslyšel.
Divnější by bylo, kdybys o tom slyšel, protože to neohlásil.
Ale zmínil se o tom jednomu chlápkovi na úterním setkání truhlářů.
A jak vyšlo najevo, jeden z nich koupil dvě pneumatiky od Johnnieho Pappase.
Cítíš to mrazení, Lou?
- Panečku, asi tě moc nechápu. - Ptákům, Lou.
Pamatuješ? Hladovějícím vrabcům.
Jestli měl Johnnie Pappas na tu noc alibi, tak by mi to řekl,
nebo ne?
- Neoběsil by se. - On ti věřil.
Měl tě rád. Byl jsi jeho přítel.
Byl jsem jeho přítel.
Tak jo. To je dobrý.
To je dobrý, ale ty si myslíš, jak nejsi chytrý, viď?
Ale Conway není žádný hlupák.
Takže být tebou, moc bych se tu nezdržoval.
Víš, přemýšlel jsem, že odjedu z města.
Jo? To zní jako dobrý nápad.
To je dobrý nápad.
Co je?
- Lou, proč se... - Amy, proč se...
- Mír. - Mír.
Smůla ať se drží dal od mého drahouška.
Chceš to pořád udělat, že? Čestně?
Nechtěl jsem tě snad zrovna požádat?
Jak, kdy? Chci říct, co jsi...
- Říkal jsem si, že za pár týdnu bychom mohli... - Myslela jsem na to samé.
- Miláčku, to jsem se zrovna chystala říct. - Co?
- No, chtěla jsem... Na co jsi myslel ty? - Říkal jsem si, že bychom měli utéct.
Ty ses chceš tajně vzít?
Tohle je dům doktora Forda?
Je mi líto, cizinče. Doktor už neúřaduje.
Ale to nevadí. Jde jen o malou popáleninu.
- Na tom nezáleží. - Je to popálenina od doutníku.
Vy a já si musíme promluvit.
A já mám žízeň. Máte tu nějakou whiskey?
Ne, ale mám telefon a vězení je jen 6 bloků odtud.
Tak jen do toho, jděte si zavolat.
Ale přijde vás to draho.
A nezaplatíte jen za jednu popálenou ruku.
Fajn, o co vám jde?
Odseděl jsem si rok v Houstonu
a viděl jsem tam pár takových jako jste vy.
- Dobře. - Takže jsem si řekl, že by se mi vyplatilo vás hlídat.
V tu noc jsem vás sledoval.
Slyšel jsem část vašeho rozhovoru s tím chlápkem od odborů.
To pro vás asi muselo mít velký význam, že?
Ne, ne. Neznamenalo to pro mě skoro nic.
Vlastně to dostalo smysl až o několik dní později,
kdy jste přišel k té staré boudě, kde jsem tábořil
a pak jste se vydal přes pole k tomu žlutému domku.
Říkal jste, že máte nějakou whiskey?
Zpětně jsem se podíval na zprávy
a ty věci, které jste udělal a řekl...
...najednou značaly dávat velký smysl.
- Nemám moc peněz. - Jo?
Ale máte tenhle barák
a ten musí stát menší balík.
Možná bych si mohl vzít půjčku.
Jak dlouho myslíte, že to bude trvat?
Dva týdny.
5000.
5000 dolarů za dva týdny.
V 5 hodin, za dva týdny a jsme dohodnuti.
A nemějte strach, nejsem žádný lakomec.
Dostanu těch 5000 a už se nikdy neuvidíme.
Tak tedy...
...dobře.
A ne, že vás napadne utéct.
Máte mě za blázna?
Kladete nepříjemné otázky, kamaráde. Mohl byste dostat nepříjemnou odpověď.
Během těch dvou týdnů jsem byl každý den v práci.
- Dobré ráno, Jeffe. - Nazdárek, Lou.
Chester Conway si přišel promluvit s Hendricksem
a já jsem se postaral o to, abych ho potkal.
- Pane Conwayi. - Lou.
- Rád bych si s vámi na moment promluvil. - O čem?
Měl jsem tam jít s Elmerem, přesně jak jste řekl.
Jestli vám pomůže, když mi vynadáte,
nebo když se vzdám své práce... Bůh ví, že to udělám.
Nebudu vám to mít za zlé.
Elmer vám věřil. Já jsem vám věřil.
Toho si vážím.
Hej, Lou!
- Tenhle ti, myslím, bude chutnat. - Amy mě navštěvovala každý den.
Vždycky sebou přinesla nějaký dort nebo koláč.
A musela si sedat hodně opatrně.
Sedávali jsme venku popíjeli jsme. A já jsem si říkal, jak moc se jí podobá.
Potom mi ležela v náručí
a já jsem skoro uvěřil, že je to ona.
Ale nebyla to ona.
A vlastně by to ani nic nezměnilo.
Jen bych se ocitl tam, kde jsem začal.
Bral jsem ji všude, kam chtěla. Dělali jsme všechno, co chtěla.
Nevadilo mi to. Nikam moc chodit nechtěla.
Poprvé v životě byla moje mysl opravdu svobodná.
Věděl jsem, že musím Amy zabít. Dokázal jsem ten důvod slovy vyjádřit,
ale pokaždé, co jsem na to pomyslel, jsem musel přestat a zeptat se "proč"?
Mohl jsem třeba číst knihu
a najednou mě přepadla myšlenka, že ji zabiju.
A ta myšlenka zněla tak šíleně, že jsem se jí málem nahlas zasmál.
A tak jsem začal přemýšlet a pak mi to došlo. Došlo mi, že to musím udělat.
Amy a já máme dneska něco moc důležitého
a v úterý a ve středu nepřijdu do práce.
Páni. No to se podívejme.
Nemyslíš, že bys...
No teda. To jsou dobré zprávy.
Opravdu moc dobré zprávy. Vím, že spolu budete šťastní.
Mám velké štěstí. Připadám si jako ve filmu.
Lepší holku, než je malá Amy, nenajdeš.
Je to tak. Budeš se mít dobře.
Srdce jsem ti dal jako důkaz.
Když se mi vrátilo, bylo zlomené.
- Styď se. - Jen se styď.
Ani se neukazuj.
- Styď se. - Jen se styď.
Lou! Zlato?
Miláčku?
Ještě vůbec nejsi sbalený! Stojíš si tu v náš svatební den
- a ani nejsi nachystaný. - Nic neříkej.
Promiň, miláčku, jen jsem ti chtěla říct, jak moc tě miluju...
- Jdete pozdě. - Máte ty peníze?
Dejte si je do kapsy. Zbytek mám v kuchyni.
Do prdele!
Ty pitomý parchante!
Chtěl jsem si tu nešťastnou holku vzít.
- Chtěl jsem si ji vzít! - Ne!
Ne, ne!
Zavolej mámu a tátu! Pomoc!
Hej!
Pomozte mi! Pomozte!
- Pomoc! - Vrahu!
Zabil Amy Stantonovou!
Pomozte mi!
- Pomozte mi někdo! - Stůjte!
Je to vrah. Zabil Amy Stantonovou!
- Pomoc! - Stůjte!
Vrahu.
Zabil Amy Stantonovou!
Odstup od něj!
Nech ho být!
Zavolejte sanitku.
Běžte domů.
Už je konec. Běžte domů.
Ježíš, Jeffe, jak dlouho už jsi tady?
Nějakou dobu už tu asi sedím.
- Tak pojď dál. Právě dělám... - Tady mi to vyhovuje.
Je tu příjemný vzduch.
Aspoň teda zatím.
Kde jsou všichni? Říkal jsem si, že se staví.
Řekl jsem jim, že se na to necítíš.
Řekl jsem jim, že tě to s Bobem Maplesem moc vzalo.
Co je s Bobem?
Včera kolem půlnoci se zastřelil.
Je to tak. Starouš Bob se zabil.
A myslím, že přesně vím, jak se cítil.
- Nechceš šálek kávy? - Ne, děkuju.
Co se včera stalo... co se stalo v poslední době...
- Vůbec se mi to nelíbí. - To je úplně normální.
Jak by se ti taky mohlo líbit. Mně se taky ani trochu nelíbí.
Tak si vezmi toho tuláka...
Toho údajného zloděje a násilníka,
který měl podle tebe okrást a znásilnit slečnu Stantonovou.
Víme, že to neudělal.
Pracuje na ropovodu a kapsu měl plnou mzdy.
Neprojde ti, abys mu ty prachy podstrčil.
- Jaké prachy? - Ty, které jsi ukradl Elmeru Conwayovi.
Peníze, které jsi mu ukradl a pak ho i s tou děvkou zabil.
Proč bych Joyce Lakelandovou zabíjel?
Protože jsi zabil Elmera a musel jsi ji umlčet.
Proč bych Elmera zabíjel? Znal jsem ho celý svůj život.
Zabil jsi jeho, zabil jsi Joyce a oběsil jsi Johnnieho Pappase.
Howarde, mluvíš nesmysly.
Zabil jsi Johnnieho Pappase, aby na tebe nepřišli.
Dal jsi mu tu označenou dvacetidolarovku.
Kolik se ztratilo peněz? 500 dolarů?
Tvrdíš, že jsem zabil Elmera Conwaye pro 500 dolarů?
Tvrdím, že Johnnie Pappas nebyl nikde poblíž místa činu.
Tomu jsem nikdy nevěřil.
- V tu dobu kradl pneumatiky. - Johnnie byl můj přítel.
To byla tvá teorie.
Ty si myslíš, že to máš všechno promyšlený, viď?
Čtyři,
pět, šest vražd, pokud počítáš chudáka Boba Maplese,
který pro tebe riskoval vše, co měl.
A ty si tu jen sedíš, vysvětluješ a usmíváš se.
Vůbec tě to netrápí.
Jak to dokážeš, Forde?
Jak tu jen tak můžeš sedět a...
Někdo si tu musí zachovat zdravý rozum.
- Máš další otázky? - Jo, jednu mám.
Do toho.
Kde přišla slečna Stantonová k těm modřinám?
Staré modřiny, ne ty ze včerejška. Stejné jako měla ta Lakelandová.
Kde myslíš, že k nim přišla?
Sakra, teď jsi mě vážně dostal.
Jak já to mám vědět?
Bil jsi ji stejně jako tu děvku.
Takže jsem bil Amy a ona se se mnou nerozešla?
Dělal jsem jí modřiny a ona si mě chystala vzít?
Panečku, to jste neznali Amy Stantonovou.
- Možná jsi ty neznal Amy Stanton tak dobře, jak sis myslel. - Opravdu?
Tohle měla v kabelce.
Zjevně tě chtěla přimět zastavit v nějakém bistru po cestě
a dát ti to přečíst.
Začíná to takhle: Lou, miláčku...
- Dej mi to. - Je to jeho dopis, dejte mu ho.
Tak dobře.
Lou, miláčku.
Teď víš, proč jsi tu měl zastavit, a proč jsem odešla od stolu.
Chtěla jsem, aby sis to přečetl.
Věci, které jsem ti jinak nemohla říct.
Lou, moc tě prosím, prosím, nevylož si to špatně.
Ale bojím se.
Máš nějaké potíže?
Na víc se tě ptát nechci,
ale chci, abys věděl, že ať už se jedná o to, co jsem...
Ať už se jedná o cokoliv, Lou... Stojím při tobě.
Miluji tě.
Už tě unavuje, že to pořád říkám?
Vím, že bys nikdy vědomě neudělal nic špatného.
I kdyby to mělo znamenat, že nás na čas... dlouhý čas rozdělí,
...tak...
...my to zvládneme. Společně to překonáme.
Kdybys mi to jen řekl. Kdybys mi dovolil ti pomoci.
Doufám, že až se vrátím ke stolu, tak tam pořád budeš.
Ale jestli cítíš, že to nejde...
...tak mi nech mé kufry u dveří.
Mám sebou peníze
a můžu si najít práci v jiném městě.
Vždy jsem tě milovala a vždy budu, ať se stane cokoliv.
Vždycky, miláčku. Na věky věků.
Vždy a navždy, Amy.
Byla tak užvaněná, že?
Mílá, ale strašně užvaněná.
- Až z toho šla hlava kolem. - Ty jeden odporný zkurvysyne.
- To mi neříkej. - Jo, to neříkejte.
- Nikdy nemluvte špatně o něčí matce. - Ušetři mě toho. Tu holku jsi zabil.
Sama to potvrdila.
Napsala to potom, co jsem ji zabil?
To je tedy finta, Howarde.
Zabil jsi je, Forde. Všechny jsi je zabil.
Víš, co je to támhle za věc?
Ta za Jeffem? Říká se jí dveře.
A nevím, co vás drží, abyste jimi neprošli.
Boba Maplese jsem měl opravdu rád.
Moc jsem měl rád malou slečnu Amy.
Zavřete za sebou dveře. Ale opatrně, ještě pořád jsem v šoku.
Jeffe?
Jsi si opravdu jistý, že nejdeš s námi?
Nemyslíš si...
...že změníš názor?
Strčili mě do chládku, kde se zabil Johnnie Pappas.
Nechali mě tam týden.
Asi si mysleli, že mě zlomí. Nezlomili, jen mi dali čas k přemýšlení.
Osmého dne mě nechali převést do blázince.
To jsem nečekal.
Nikdo se mě tam nesnažil komandovat nebo vyslýchat.
Snažil jsem si namluvit, že je to dobré znamení.
Ale ve svém srdci jsem to věděl.
Věděl jsem, že musí mít důkaz.
Dobré ráno, pane Forde.
- Přehrajete mi večer zase ty fotky? - Prosím?
Řeknete jim, ať je nepouštějí tak rychle?
Ani jsem si ji nestihl prohlédhnout.
Kde je? Co jste s tím
chudákem udělali?
Vyřízli jste mu jazyk?
Opekli jste si jeho ubohé polámané tělo nad ohněm?
Už je tady! Přišel jsem, pane!
Propíchli vám ušní bubínky?
Vy zloduši!
Jste tak slabý, že nemůžete křičet?
Buďte statečný, ubohý chlapče. Buďte statečný!
Je to strašný zlozvyk. Začal jsem už v mládí a myslím, že se ho nezbavím.
Díky.
Víte co, pane Forde. To co jsem tam udělal,
nemělo žádný smysl.
- Ne, to nemělo. - Neosvobodil jsem vás, pane Forde.
Soud vydal příkaz. Proto tu se mnou můžete být.
Říkal jsem si, že tak nějak to bude.
Víte, kdo pro mě poslal?
Joe Rothman.
Přesně tak.
- Víte proč? - Myslím, že se bojí.
Došlo mu, že tu vraždu přišijí mě
a on si myslí, že ho do toho zatáhnu.
Jste docela chytrý, pane Forde.
Mají na vás něco? Něco, co nevyvrátíte?
- Mají. - Tak mi raději řekněte, co to je.
Myslím, že nic nezmůžete, pane Walkere.
Jen byste ztrácel čas a nechtěl bych vás s Joem dostat do potíží.
Myslím, že některé věci dokážu posoudit lépe než vy, pane Forde.
Jen nechci, aby někdo další přišel k úrazu.
Pane Forde,
zajímalo by mě, jestli byste mi mohl říct svůj příběh?
Nemusíte, víte,
ale mně by se to mohlo hodit. Mohl bych pomoct někomu dalšímu.
Asi ne.
Nevystudoval jsem žádná práva, pane Forde.
Právu jsem se naučil v
kanceláři advokáta. Vyššího vzdělání se mi dostalo
jen dva roky na zemědělské škole. A to byla úplná ztráta času.
Naučil jsem se dvě věci, pane Forde, které mi nikdy k ničemu nebyly.
První byla,
že nejsem o nic horší, než lidi na koni,
takže bych je možná měl začít stahovat dolů a pokusit se jezdit sám.
Ta druhá byla
definice z učebnice agronomie.
Plevel je rostlina, která nikam nepatří.
Najdu na svém kukuřičném poli proskurník a je to plevel.
Najdu ho na zahradě a je to květina.
Vy jste na mé zahradě, pane Forde.
Je to dlouhý příběh.
Nevím, kde mám začít.
Můžu začít tím, jak mi v dětství zemřela matka.
- Nebo dnem, kdy jsem potkal Joyce. - Pojďte dál.
Ona mě praštila, pak jsem praštil já ji.
Omlouvám se.
Mohl bych vám říct o Amy.
Tak jsem mu řekl, jak se to odehrálo. Všechny kdy a kde a proč.
- Co to děláš? - Určitě si to zasloužili.
v 5 hodin za dva týdny a jsme dohodnuti.
Pod svícnem
je vždy největší tma.
Měli ho hned od začátku.
Nechal jsem to být, protože jsem musel.
Ale mám za to, že znali pravdu hned od začátku.
To je celé?
Je.
Chcete, abych s vámi šel na chvíli dovnitř?
To by asi nebylo nejchytřejší. Tuším,
že už to nebude dlouho trvat.
Dobrá tedy.
Je mi to líto, pane Forde.
Doufal jsem, že když to jinak nepůjde, vezmu vás odtud sebou pryč.
Řekl jste, že nechcete, aby někdo další přišel k úrazu.
Myslel jste to vážně?
Ano.
Někomu, kdo už je mrtvý, neublížíte.
To vypadá strašně.
Kalhoty mi nesedí. Je k smíchu, že na sobě nemám kravatu.
Podívej se na svou... Musím si vzít kravatu.
Měl by sis vzít kravatu. Vypadal bys líp.
Ahoj.
Dlouho jsme se neviděli.
Zdravím, Lou.
Zdravíčko, Jeffe.
Ahoj, Lou.
Ahoj, zlatíčko. Howarde.
Je tu celá parta.
No ne, hoši.
Howard Hendricks, okresní prokurátor.
Pan Conway, padouch.
Hank Butterby. Nic neříkej, Hanku.
Tobě jsem žádný text nedal.
Nic jsem jim neřekla.
Jen jsem chtěla, abys to věděl.
A chtěla jsem tě vidět.
Taky jsem tě chtěl vidět.
Abych ti mohla říct...
Nic neříkej.
Taky tě miluji.
Konec
Časování a překlad SK částí Radmas Přeložily larelay a Ant
www.titulkari.com